Райнер Мария Рилке
XXIX.Тихи друже на далечините, чу ли…

Превод от немски: Петър Велчев, 1979

chitanka.info

Тихи друже на далечините, чу ли

как от твоя дъх пространството трепти?

Скрит в камбаните на всички мрачни кули,

бъди звън вечерен. Ще усетиш ти

как от силата ти всяка вещ се храни.

Превращението ще те възроди.

Назови най-страшната от всички рани!

Пил горчиви чаши, вино сам бъди!

В тази нощ безкрайна, дето стенем ние,

остани и в песен превърни вика,

нека в теб се срещнат светлина и звук.

Ако някога забравата те скрие,

ти ще кажеш на Земята: „Аз тека!“

и на бързащия ручей: „Аз съм тук!“[1]

1922

[1] „Аз тека!“ — „Аз съм тук!“ — В този последен сонет от цикъла, както и в своята Осма Дуинска елегия, Рилке изразява общото си схващане за човешкото съществуване като постоянно сливане с природното начало, като присъствие в органичния живот на Земята, което е противопоставяне на картезианския принцип: „Cogito, ergo sum!“ ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.